Pallaskatt
Pallaskatt[2] (Otocolobus manul eller Felis manul), manul[2] eller stäppkatt[3] är ett litet kattdjur som förekommer i Centralasien. Katten har fått sitt namn efter den tyske naturforskaren Peter Simon Pallas som också utfört en vetenskaplig beskrivning av arten och tilldelat den dess vetenskapliga namn.[4] Den är den enda arten i sitt släkte, Otocolobus.
Pallaskatt Status i världen: Livskraftig (lc)[1] | |
![]() Otocolobus manul i Rotterdams zoo. | |
Systematik | |
---|---|
Domän | Eukaryoter Eukaryota |
Rike | Djur Animalia |
Stam | Ryggsträngsdjur Chordata |
Understam | Ryggradsdjur Vertebrata |
Klass | Däggdjur Mammalia |
Ordning | Rovdjur Carnivora |
Familj | Kattdjur Felidae |
Släkte | Otocolobus Brandt, 1842 |
Art | Pallaskatt O. manul |
Vetenskapligt namn | |
§ Otocolobus manul | |
Auktor | Pallas, 1776 |
Utbredning | |
![]() Utbredningsområde 2021. | |
Synonymer | |
Felis manul (Pallas, 1776) | |
Hitta fler artiklar om djur med |
Släktnamnet Otocolobus kommer från de grekiska orden för stympat öra,[5] medan manul är från mongoliskan.[6]
Kännetecken
redigeraDenna katt är ungefär lika stor eller något mindre än en tamkatt[7] men kan på grund av de korta extremiteterna och den långa pälsen uppfattas som större än denna. Kroppslängden ligger på omkring 45–65 cm och svansen är cirka 31–35 cm lång.[8] Vikten uppgår till 3–5 kg.[8] Den tjocka och fluffiga svansen smalnar inte av mot slutet utan har samma tjocklek över hela sin längd.[7] Huvudet är förhållandevis litet[7] och brett med korta, rundade, lågt sittande öron[8] och stora, framåtriktade ögon som tillsammans ger nosen ett tillplattat utseende.[7] Djurets utseende ledde inledningsvis till att dess upptäckare Peter Simon Pallas felaktigt klassificerade det som en anfader till perserkatten.[9]
Pälsen är gulaktig och har mörka strimmor, som inte alltid är tydligt synliga. Färgskillnader finns även mellan olika individer[10] samt mellan de tre underarterna. Däremot förekommer ingen könsdimorfism beträffande färgen.[11]
Utbredning och bestånd
redigeraUtbredningsområdet sträcker sig från västra Iran över Afghanistan, Kazakstan, Turkmenistan, Kirgizistan, norra Pakistan, de indiska provinserna Ladakh och Sikkim, Tibet och stora delar av Kina till södra Sibirien och Mongoliet.[1] Arten observerades för första gången i Bhutan år 2012, vilket även blev dess första dokumenterade förekomst i östra Himalaya.[12] Även i Nepal observerades pallaskatten för första gången 2012.[13] Tidigare har den även observerats i Armenien, Azerbajdzjan, Uzbekistan och Tadzjikistan.[1]
Biotopen utgörs företrädesvis av bergsområden upp till 4 800 meter över havet, dock utan ständig snö, samt av klippiga stäpper.[14]
Internationella naturvårdsunionen (IUCN) konstaterar att populationen minskar. Tidigare listades arten som nära hotad (NT), men noggrannare undersökningar har givit vid handen att populationen, om än fragmenterad, är större än vad man tidigare trott, så därför är arten i 2019/2020 års undersökning klassificerad som livskraftig (LC)..[1]
Underarter
redigeraArten har flera färgformer; alla forskare är emellertid inte eniga om dessa ska ses som underarter eller geografiska former.[14][15] Emellertid är tre former eller underarter kända:[14][16]
- Otocolobus manul manul Pallas, 1776: den vanligaste färgformen; finns över större delen av utbredningsområdet, men främst i Mongoliet och Kina
- Otocolobus manul ferrugineus Ognev, 1928: mer rödorange i färgen, med tydliga röda fläckar och strimmor. Från Kaspiska havet till Pakistan
- Otocolobus manul nigripecta Hodgson, 1842: mer gråaktig i färgen, speciellt i sin vinterdräkt. I asiatiska Ryssland, Nepal och Tibet
Ett internationellt program till skydd för pallaskatten, startat 2012, har som ett av sina syften att försöka reda ut artens taxonomi.[15]
Ekologi
redigeraHabitat och aktivitet
redigeraHabitatet utgörs av alpina grässlätter och buskaktiga stäpper. Arten kan gå upp till 5 900 m i Himalaya.[1]
Pallaskatt för ett solitärt levnadssätt och är mest aktiv under gryning och skymning[8]; på dagen gömmer den sig i grottor eller bergssprickor. På vintern nyttjar den gärna hålor grävda av murmeldjuret Marmota sibirica.[17]
Pallaskattens hemområde, åtminstone i dess mongoliska population, är förhållandevis stort i jämförelse med andra kattdjur av liknande storlek. Hemområdets storlek påverkas av såväl tätheten av bytesdjur som närheten till människan; stora delar av kattens utbredningsområde bebos av nomader, som flyttar på sig säsongsvis och därmed inkräktar på pallaskattens revir.[18]
Jakt och föda
redigeraLiksom andra (små)katter jagar denna katt smygande. Bytesdjuren är främst pipharar, som kan uppgå till 50 % av den totala bytesmängden, men även smågnagare och i mindre grad småfåglar, harar, igelkottar samt ryggradslösa djur. Arten har även setts äta bär och as.[1]
Fortplantning
redigeraKunskaperna om artens fortplantning är ofullständiga.[14] Honan är parningsberedd endast under ett till två dygn och dräktigheten varar mellan 66 och 75 dagar.[19] Ungarnas antal i kullen är vanligtvis mellan tre och sex, men kullar på upp åtta kattungar har noterats.[14] De föds i regel i april–maj och blir könsmogna vid ett års ålder.[9]
Pallaskatten och människan
redigeraHotbild och skydd
redigeraDe främsta hoten är predation av andra rovdjur som varg, vildhundar och herdehundar samt laglig och olaglig jakt (inklusive oavsiktlig fångst i fällor avsedda för andra djur). I många länder i området bedrivs förgiftningskampanjer mot pika och gnagare, artens favoritbyten, något som även drabbar pallaskatten. Artens kraftiga fragmentering är även den ett problem. IUCN betraktar dessutom klimatförändringarna som ett stort problem mot områdets ekosystem och indirekt för pallaskatten.[1]
I Mongoliet är pallaskattjakt laglig, trots att arten är utrotningshotad, så länge man gör det för personligt bruk och erhåller ett särskilt tillstånd; antalet djur man får döda med det är däremot inte begränsat. På landsbygden är det vanligt att jaga utan tillstånd.[20] Pallaskatten jagas främst för sin päls, som säljs till Kina, men även för medicinska ändamål.[8]
Även i Kina förekommer jakt mot speciallicens.[1]
Forskningsprojekt som omfattar pallaskatten har företagits i Mongoliet och Ryssland (i Daurskij naturreservat och Altajbergen), däremot inte i Kina, som är hem för en stor del av populationen.[8]
I djurparker
redigeraAveln av pallaskatter i djurparker försvåras avsevärt av att ungarna ofta drabbas av toxoplasmos. I amerikanska djurparker uppskattas över 80% av de vuxna katterna bära på parasiten Toxoplasma gondii men de uppvisar vanligtvis inga symtom. När parasiten överförs till fostren blir däremot utgången inte sällan dödlig; merparten, cirka 60% av kattungarna, dör innan de blir 4 månader gamla. Detta till skillnad från tamkatten och andra kattdjur, där den infekterade moderns immunsystem skyddar fostren. Förekomsten av toxoplasmos hos pallaskatter är betydligt högre i djurparker än i det vilda eftersom de löper en mycket mindre risk att exponeras för parasiten i sitt naturliga habitat.[21] År 2013 överlevde endast tre kullar födda i fångenskap i världen, varav en, bestående av fem ungar, på Nordens Ark i Sverige.[22]
I december 2014 fanns det pallaskatter på 35 djurparker anslutna till den europeiska djurparksföreningen EAZA.[23]
Galleri
redigera-
Pallaskatt i Edinburgh Zoo.
-
Pallas's cat i Howletts Wild Animal Park.
-
En pallaskatt i sitt hägn i franska Ménagerie du Jardin des Plantes.
Referenser
redigeraNoter
redigera- ^ [a b c d e f g h] Ross, S. et al. 2020 Otocolobus manul . Från: IUCN 2020. IUCN Red List of Threatened Species. Version 2018.1. Läst 3 januari 2022.
- ^ [a b] manul i Nationalencyklopedins nätupplaga. Läst 17 april 2013.
- ^ Svenska Akademiens ordbok: Stäppkatt (tryckår 1997)
- ^ ”Manul (Otocolobus manul)” (på engelska). World Association of Zoos and Aquariums. Arkiverad från originalet den 27 juli 2017. https://web.archive.org/web/20170727191627/http://www.waza.org/en/zoo/visit-the-zoo/cats-1254385523/otocolobus-manul. Läst 4 maj 2014.
- ^ ”Otocolobus”. Lexikon der Biologie. Spektrum Akademischer Verlag. 1999. http://www.spektrum.de/lexikon/biologie/otocolobus/48520. Läst 3 december 2014.
- ^ ”Manul”. Lexikon der Biologie. Spektrum Akademischer Verlag. 1999. http://www.spektrum.de/lexikon/biologie/manul/41112. Läst 3 december 2014.
- ^ [a b c d] Heptner 1992, s. 666
- ^ [a b c d e f] Jutzeler 2010
- ^ [a b] Nowell 1996
- ^ Heptner 1992, s. 670
- ^ Heptner 1992, s. 671
- ^ ”Near threatened Pallas’ Cat found in WCP”. WWF. 16 oktober 2012. http://www.wwfbhutan.org/?206453/Near-threatened-Pallas-Cat-found-in-WCP. Läst 3 december 2014.
- ^ Pimm, Stuart. ”Discovery of First Pallas’ Cat in Nepal”. National Geographic. http://voices.nationalgeographic.com/2014/02/15/discovery-of-first-pallas-cat-in-nepal/. Läst 3 december 2014.
- ^ [a b c d e] Grace Meyer (2000). ”Felis manul Pallas' cat” (på engelska). Animal Diversity Web (University of Michigan). http://animaldiversity.ummz.umich.edu/accounts/Felis_manul/. Läst 4 maj 2014.
- ^ [a b] ”Pallas Cat Conservation” (på engelska). The Royal Zoological Society of Scotland. 2012+. Arkiverad från originalet den 1 juli 2014. https://web.archive.org/web/20140701155143/http://www.rzss.org.uk/conservation-programmes/projects/current-projects/pallas%27s-cat-in-situ-field-work-support. Läst 4 maj 2014.
- ^ ”Pallas's Cat Otocolobus manul Pallas, 1776” (på engelska). BioLib. http://www.biolib.cz/en/taxontree/id1985/. Läst 4 maj 2014.
- ^ Ross 2010
- ^ Munkhtsog, B., Ross, S., Brown, M. (2004). Home range characteristics and conservation of Pallas's cat in Mongolia. Arkiverad från originalet den 5 juli 2015. https://web.archive.org/web/20150705054152/http://www.savemanul.org/articles/doc/Munkhtsog_Homerange.pdf. Läst 3 december 2014. Arkiverad 5 juli 2015 hämtat från the Wayback Machine.
- ^ ”Pallas’s Cat”. International Society for Endangered Cats (ISEC) Canada. http://www.wildcatconservation.org/wild-cats/eurasia/pallas-cat/. Läst 3 december 2014.
- ^ Murdoch, J. D., Munkhzul, T., Reading, R. P. (2006). ”Pallas' Cat ecology and conservation in the semi-desert steppes of Mongolia”. Cat News (IUCN/SSC Cat Specialist Group) (45): sid. 18–19. ISSN 1027-2992. OCLC 31050555.
- ^ Brown M, Lappin MR, Brown JL, Munkhtsog B, Swanson WF (2005). ”Exploring the ecologic basis for extreme susceptibility of Pallas' cats (Otocolobus manul) to fatal toxoplasmosis”. Journal of Wildlife Diseases 41 (4): sid. 691–700. doi: . PMID 16456157.
- ^ ”Sveriges enda pallaskattungar får nya hem”. Nordens Ark. 26 november 2014. http://nordensark.se/nyhetsarkiv/sveriges-enda-pallaskattungar-far-nya-hem/. Läst 26 juli 2017.
- ^ ”Pallas' cat”. Zootierliste. http://www.zootierliste.de/en/?klasse=1&ordnung=115&familie=11507&art=50906667&subhaltungen=1. Läst 3 december 2014.
Källor
redigera- Heptner Vladimir Georgievič, Bannikov Andrej Grigorʹevič, red (1992). Mammals of the Soviet Union. Vol. 2, P. 2 Carnivora. Leiden: Brill. Libris 7214400. ISBN 90-04-08876-8
- Jutzeler, E., Xie, Y., Vogt, K. (2010). ”The smaller felids of China: Pallas’s cat”. Cat News (IUCN/SSC Cat Specialist Group) Special Issue 5: sid. 37–39. ISSN 1027-2992. OCLC 31050555.
- Nowell, K., Jackson, P. (1996). ”Manul Octobulus manul (Pallas, 1776)”. Wild Cats: Status Survey and Conservation Action Plan. Gland, Switzerland: IUCN/SSC Cat Specialist Group. sid. 97–99. ISBN 2831700450
- Ross S, Kamnitzer R, Munkhtsog B, Harris S (2010). ”Den-site selection is critical for Pallas's cats (Otocolobus manul)” (på engelska). Canadian Journal of Zoology 88 (9): sid. 905–913. doi:. Läst 26 januari 2013.
Externa länkar
redigera- Wikimedia Commons har media som rör Pallaskatt.